150 aastat tagasi pühendasid ustavad Piibli usklikud,
kes olid juba läbi elanud 1844. aasta suure pettumuse,
ennast uuesti palvele ja Jumala Sõna uurimisele,
et leida vastused oma küsimustele Piibli kohta.
Nad nägid, et läbi Jumala otsese sekkumise
ja nende avatuse Püha Vaimu juhtimisele
sündis midagi imelist.
See, mis sündis, oli adventusklike kogukond,
kes oli pühendunum kui kunagi varem,
et püsida valvel kuni Kristuse teise tulemiseni.
Tema tulekuni, kes oli toonud meile lunastuse
Kolgata risti ohvris ning kes kostab meie eest
Ülempreestrina ka praegusel hetkel
taevase pühamu kõige pühamas paigas.
Need usklikud pühitsesid Jumala loovat tööd
hingamispäeval, igal seitsmendal päeval.
Nii nagu Jumal tegi oma loomisnädala lõpus
ja nagu Ta ka kirjutas omaenda käega kümnesse käsku.
Nad olid pühendunud olema Jumala hääleks,
kuulutades kolme ingli kuulutusi,
mis on kirjas Ilmutusraamatu 14. peatükis.
Nad olid omandamas visiooni hariduse
ja kirjastamise tähtsusest, et ette valmistada
inimeste meeli ja südameid Jeesuse tagasitulemiseks.
Nii nagu lapsevanemad valivad hoolikalt
sobivat nime oma lapsele, teadsid need usklikud
et Jumala Vaim on sünnitanud liikumise,
mis kasvab selleks, et ellu viia
Jumala plaani üle terve maailma
selle maa viimastel päevadel.
Nad teadsid, et see liikumine vajab nime.
150 aastat tagasi valisid nad nimeks
seitsmenda päeva adventistid.
Ellen White ütles, et see nimi väga sirgjooneliselt
ja selgelt seletab, kes me oleme rahvana.
Kui me nüüd tähistame selle nime valimist,
tahan ma sind kutsuda taas pühenduma Piibli uurimisele
ja palvele, paludes Issandalt ärkamist ja usupuhastust,
mis toob kaasa Püha Vaimu hilise vihma.
Palun küsi Püha Vaimu, et aitaks sul
jagada kellegagi seda lootust ja julgustust,
mida sina koged, olles seitsmenda päeva adventist,
kui sa ootad innustunult Kristuse peatset tulemist.